Uskoro monografija o arhitektu Kazimiru Ostrogoviću
25/07/2008
O Kazimiru Ostrogoviću, modernistu druge generacije, politički i socijalno angažiranom arhitektu, nije ni za njegova života ni poslije mnogo pisano, a da se o nekoj kritičkoj valorizaciji njegova opusa i ne govori. Tek je nedavni istraživački napor arhitekta
Idisa Turata, pod mentorstvom profesora dr. sc
. Marijana Hržića, otklonio taj nedostatak. Stoga je tim važnije da se Turatova studija barem djelomično predstavi javnosti kao treći u nizu monografskih brojeva časopisa
Arhitektura:
Neven Šegvić, Ivan Vitić i
Kazimir Ostrogović. Arhitekt Ostrogović javnosti je poznat kao autor važnih gradskih objekata kao što su kompleks Instituta Ruđer Bošković, Zagrebačka banka u Zagrebu, Riječka banka u Rijeci, Fakultet strojarstva i brodogradnje,
a prije svega zagrebačka Gradska vijećnica – ključna zgrada ne samo Hrvatske već i međunarodne moderne... (Friedrich Achleitner)
, dok se primjerice o njegovom konzistentnom i konzekventnom kvarnerskom opusu već manje zna.
Vrijedno je podsjetiti na Ostrogovićevo sudjelovanje u čitavom nizu velikih pompoznih poslijeratnih natječaja (zgrada Centralnog komiteta Komunističke Partije 1947.; velika opera u Beogradu 1947. – prva nagrada; zgrada savezne Vlade 1947.), koji su trebali afirmirati novu državu i novi društveni sistem prema tada aktualnom sovjetskom modelu. Za razliku od svojih kolega (velikih pa i najvećih imena hrvatske moderne) Ostrogović nije udovoljio zahtjevima vlasti za monumentalizmom i reprezentativnošću, već je zadržao dignitet svoga modernističkog stava. Od ranih natječaja kao primjerice natječaja za Banovinu u Splitu 1936. do kapitalnog djela - zagrebačke Gradske vijećnice održan je kontinuitet arhitektonskog pristupa i postupka. Pritom taj kontinuitet predstavlja prije arhitektovu vrlinu nego manu. Navedene su tek neke od tema ove monografije o Kazimiru Ostrogoviću, čija se arhitektura može označiti kao
svojevrstan katalog arhitektonskih pravila i principa, a ta pravila predstavljaju svojevrsnu derivaciju modernističko–bauhausovskih principa i uloge arhitekta u društvu… kako je to izrazio autor Idis Turato.